Când băiatul s-a născut
a fost cercetat precum toți spartanii.
De era mic sau firav, bolnăvicios sau diform
ar fi fost lepădat.
Ajuns la vremea când putea umbla, a fost botezat în focul luptei.
Învățat să nu se retragă și să nu se predea niciodată,
învățat că moartea pe câmpul de luptă în slujba Spartei
e cea mai mare glorie pe care o poate dobândi în viață.
La vârsta de șapte ani, conform obiceiului spartan
băiatul a fost luat de la mama sa și azvârlit într-o lume a violenței.
De-a lungul a 300 de ani, s-a clădit o societate războinică spartană
spre a crea cei mai buni soldați ai lumii.
Antrenamentul, așa cum e numit,
îl obligă pe băiat să lupte, îl înfometează.
Îl obligă să fure.
Și, dacă e nevoie, să ucidă.
Cu biciul și vergeaua era pedepsit băiatul.
Învățat să nu-și arate durerea sau mila.
Permanent testat, e azvârlit în sălbăticie.
Lăsat să-și încerce agerimea și voința împotriva furiei naturii.
Era inițierea lui. Vremea sa în sălbăticie.
El se va întoarce la poporul său ca spartan
sau deloc.
Lupul începe să dea târcoale băiatului.
Gheare de oțel întunecat, blană ca noaptea de neagră.
Ochii-i roșii scânteiau asemenea nestematelor din genunile iadului.
Lupul uriaș pufnea,
adulmecând mirosul prăzii ce avea să-i vină.
Nu frica îl cuprinde,
doar o intensificare a simțurilor.
Aerul rece din plâmânii săi.
Pini măturați de vânturi se clătinau la venirea nopții.
Mâinile lui sunt ferme.
Postura lui... perfectă.
Și astfel băiatul, crezut mort, se întoarce la poporul său,
la sfânta Sparta ca rege. Regele nostru !
Leonidas !
Au trecut mai mult de 30 de ani de la vânarea lupului în frigul iernii.
Acum, ca și atunci, o fiară se apropie.
Răbdătoare și încrezătoare, adulmecând prada ce avea să-i vină.
Dar fiara aceasta e alcătuită din oameni și cai, spade și lănci.
O armată de sclavi, neînchipuit de vastă.
gata să devoreze micuța Grecie.
Gata să risipească singura speranță a lumii de rațiune și dreptate.
O fiară se apropie.
Însuși regele Leonidas a provocat-o.
Traducerea și adaptarea Mihai
300 - Eroii de la Termopile
Cu cât nădușești mai mult aici, cu atât mai puțin sângerezi în bătălie.
Tatăl meu m-a învățat că frica e mereu prezentă.
Dacă o accepți,
vei deveni mai puternic.
Regina mea.
Un emisar persan îl așteaptă pe Leonidas.
Într-un final, adevărata forță a spartanului e războinicul de alături.
Așa că acordă-i lui respectul și onoarea. Le vei primi înapoi.
Mai întâi, lupți cu capul.
Apoi lupți cu inima.
Ce e ?
Un sol persan te așteaptă.
Nu uita lecția de azi.
- Respect și onoare. - Respect și onoare.
Consilier Theron, te-ai făcut și tu util măcar o dată.
Rege al meu, regină, eu doar țineam companie oaspeților voștri.
Sunt sigur.
Înainte să vorbești, persanule, află că în Sparta
toți, chiar și solul unui rege, sunt răspunzători
pentru cuvintele ce le grăiesc.
Ce mesaj îmi aduci ?
Pământ și apă.
Ai bătut atâta drum din Persia pentru pământ și apă ?
Nu fii sfios sau prost, persanule. Nu-ți poți permite nici una din astea în Sparta.
De ce crede femeia asta că poate vorbi printre bărbați ?
Fiindcă numai femeile spartane dau naștere la bărbați adevărați.
Să mergem puțin. Să ne potolim glasurile.
Dacă vă prețuiți viețile mai mult decât distrugerea lor completă,
ascultă cu atenție, Leonidas.
Xerxes cucerește și controlează tot ce cuprinde cu privirea.
Conduce o armată atât de masivă că zguduie pământul în marș.
Atât de vastă că lasă râurile seci.
Tot ce dorește Regele Zeu Xerxes e aceasta.
Un simplu dar de pământ și apă.
Un simbol al supunerii Spartei vrerii lui Xerxes.
Supunere ?
Asta o să fie o problemă.
Se zvonește că atenienii v-au refuzat deja.
Și dacă filozofii și pederaștii ăia își permit asemenea tupeu...
Trebuie să fim diplomați.
Și desigur, spartanii...
... au o reputație de apărat.
Alege-ți cu grijă vorbele următoare, Leonidas.
Ar putea fi ultimele tale cuvinte ca rege.
Pământ și apă.
Nebunule. Ești un nebun.
Pământ și apă. O să găsești din plin acolo jos.
Nimeni, persan sau grec, nimeni nu amenință un sol.
Îmi aduci coroanele și capetele regilor biruiți pe treptele orașului meu.
Îmi insulți regina.
Îmi ameninți poporul cu sclavie și moarte.
Mi-am ales cu grijă vorbele, persanule.
Poate că și tu ar fi trebuit să faci la fel.
Asta-i blasfemie ! E nebunie !
Nebunie ?
Asta-i Sparta !
Bine ai venit, Leonidas.
Te așteptam.
Eforii. Preoți ai zeilor străvechi.
Nevolnici din naștere, mai mult animale decât oameni.
Ființe pe care până și Leonidas trebuie să le mituiască și să le implore.
Nici un rege spartan n-a mers la război fără binecuvântarea eforilor.
Persanii susțin că forțele lor se ridică la milioane.
Spre binele nostru, sper că exagerează.
Dar e neîndoielnic că vom înfrunta cea mai mare armată ridicată vreodată.
Înainte să-ți ascultăm planul, ce ne oferi ?
Ne vom folosi abilitățile superioare de luptă
și terenul Greciei însăși ca să-i distrugem.
Vom mărșălui către nord, spre coastă.
- Acolo o să am grijă... - E august, Leonidas.
Se apropie luna plină.
E vremea sărbătorii sfinte și străvechi.
Sparta nu poartă război în vremea Carneiei.
Sparta va arde !
Bărbații ei vor pieri în luptă
și femeile și copiii ei vor deveni sclavi sau mai rău.
Așadar, vom bloca asaltul de coastă al perșilor
reconstruind marele zid focian.
De acolo, îi vom împinge în trecătoarea din munți
pe care o numim Porțile de Foc.
În acel coridor îngust, numărul lor nu va mai însemna nimic.
Fiecare val al atacului persan se va zdrobi de scuturile spartane.
Pierderile lui Xerxes vor fi atât de mari, oamenii săi atât de demoralizați
încât nu va avea de ales decât să abandoneze campania.
Trebuie să consultăm Oracolul.
Ai încredere în zei, Leonidas.
Aș prefera să aveți încredere în judecata voastră.
Blasfemiile tale ne-au costat deja prea mult.
Nu le repeta.
Vom consulta Oracolul.
Mistici bătrâni și bolnavi.
Jalnice rămășițe ale vremurilor
dinainte ca Sparta să se ridice din beznă.
Rămășițe ale unei tradiții fără sens.
O tradiție pe care nici măcar Leonidas n-o poate sfida.
Căci el trebuie să respecte cuvântul eforilor.
Aceasta e legea.
Și nici un spartan, supus sau cetățean,
bărbat sau femeie, sclav sau rege, e mai presus de lege.
Eforii aleg numai cele mai frumoase fete spartane
să trăiască printre ei ca oracole.
Frumusețea le e blestem.
Căci hidoșii bătrâni au nevoi de bărbat...
... și suflete negre ca de iad.
Rugați-vă vânturilor.
Sparta va cădea.
Grecia toată va cădea.
Nu vă încredeți în oameni.
Cinstiți-i pe zei.
Cinstiți Carneia.
Coborâșul regelui e mai dificil.
Porci nevolnici și trufași.
Inutili, bolnavi, putrezi.
Corupți.
Acum vă aflați cu adevărat în grațiile Regelui Zeu.
Bărbați sfinți și înțelepți.
Da.
Și când Sparta va arde, veți fi copleșiți de aur.
Veți primi zilnic noi oracole,
din toate colțurile Imperiului.
Buzele tale au să termine ce-au început degetele.
Oracolul ți-a răpit și dorința ?
Va fi nevoie de mai mult decât vorbele unei adolescente bețive
ca să-mi piară dorința pentru tine.
Atunci de ce ești distant ?
Fiindcă se pare că, deși e o sclavă, captivă a unor bătrâni desfrânați
cuvintele oracolului pot da foc la tot ceea ce eu iubesc.
De aceea regele meu își pierde somnul
și fuge de căldura patului ?
Doar cuvintele unei singure femei
ar trebui să afecteze dispoziția soțului meu.
Cuvintele mele.
Atunci ce trebuie să facă un rege ca să-și salveze lumea
când însăși legile pe care s-a jurat să le apere îl obligă să nu facă nimic.
Nu există întrebare privind ce-ar trebui să facă un cetățean spartan
fie el soț sau rege.
În loc de asta, întreabă-te, dragul meu:
Ce-ar trebui să facă un om liber ?
- Aceștia sunt toți ? - Așa cum ați ordonat. 300.
Au cu toții fii care să le ducă mai departe numele.
Suntem alături de dvs, domnule. Pentru Sparta, pentru libertate
până la moarte.
E fiul tău.
E prea tânăr ca să fi cunoscut vreo femeie.
Am alții care să-i ia locul.
Astinos e la fel de curajos și pregătit ca ceilalți.
Nu-i mai tânăr decât noi când am luptat pentru prima oară în bătălie.
Ești un prieten bun.
Dar un căpitan mai bun nici că există.
Mărite rege.
Mărite rege, oracolul a grăit.
Eforii au grăit. Nu trebuie să pornim în marș.
Aceasta e legea.
Armata spartană nu trebuie să plece la război.
Nici nu va pleca.
N-am dat asemenea ordin.
Am venit aici la plimbare, să-mi dezmorțesc picioarele.
Acești 300 de oameni sunt garda mea personală.
- Armata noastră va rămâne în Sparta. - Dar tu unde-ai să pleci ?
Nu prea m-am gândit la asta, dar...
... că tot întrebași, presupun că o s-o iau spre nord.
Porțile de Foc.
Porniți !
Ce să facem ?
- Ce putem face ? - Ce puteți face ?
Sparta va avea nevoie de fii.
Spartanule !
Da, doamnă ?
Întoarce-te cu scut... sau pe scut.
Da, doamnă.
Adio, iubirea mea.
Nu-i spune asta.
Nu este loc de tandrețe, nu în Sparta.
Nu-i loc de slăbiciuni.
Numai cei tari și puternici se pot numi spartani.
Numai cei tari, numai cei puternici.
Mărșăluim.
Pentru pământul nostru, pentru familiile noastre, pentru libertățile noastre.
Mărșăluim.
Daxos, ce surpriză plăcută.
Plină de surprize e dimineața asta, Leonidas.
Ne-au păcălit. Nu-s mai mulți de câteva sute.
- Asta da surpriză. - Tăcere !
Am auzit că Sparta se pregătește de război.
Eram nerăbdători să ne unim forțele.
Dacă ați pornit după sânge, sunteți bineveniți alături de noi.
Dar aduci numai câțiva soldați împotriva lui Xerxes ?
Am crezut greșit că angajamentul Spartei va fi pe măsura noastră.
Și nu-i așa ?
Tu de colo.
- Care ți-e meseria ? - Sunt olar, d-le.
Și tu, arcadianule, care ți-e meseria ?
- Sculptor, d-le. - Sculptor.
- Și tu ? - Fierar.
Spartani, care vă e meseria ?
Vezi prietene ?
Am adus mai mulți soldați decât tine.
În noaptea asta nu se doarme.
Nu și regele.
Toți cei 40 de ani ai săi l-au dus drept
spre acest strălucit unic moment al destinului.
Această încleștare măreață de scuturi și lănci,
sabie și os și carne și sânge.
Singurul său regret e că are atât de puțin de sacrificat.
Suntem urmăriți.
Ne-a urmărit de la Sparta.
Mărite rege, priviți !
Ce s-a întâmplat aici ?
Unde sunt toți oamenii ?
Persanii.
Estimez numărul lor la 20.
O trupă de recunoaștere.
Dar amprentele astea.
În spate !
Un copil.
E liniște acum.
Ei au apărut cu fiare din întuneric.
Cu colții și ghearele lor i-au prins.
Pe toți... în afară de mine.
I-am găsit pe săteni.
Oare zeii n-au deloc milă ?
Suntem pierduți.
Liniște.
Copilul vorbește de fantomele persane.
Cunoscute din timpuri străvechi.
Ei sunt vânătorii sufletelor oamenilor.
Nu pot fi uciși sau înfrânți.
Nu și întunericul acesta.
Nu și Nemuritorii aceștia.
Nemuritori ?
O să le punem numele la încercare.
Mărșăluim în Porțile de Foc.
Mărșăluim în coridorul acela îngust.
Unde numărul soldaților lui Xerxes nu înseamnă nimic.
Spartani, soldați cetățeni, sclavi eliberați.
Cu toții greci viteji.
Frați, părinți, fii.
Mărșăluim.
Pentru onoare, pentru datorie, pentru glorie, mărșăluim.
Priviți !
Persanii.
În gura iadului mărșăluim.
Să-i privim pe câini ăștia fără de mamă
cum sunt îmbrățișați de brațele iubitoare ale Greciei însăși.
Vino.
Adevărat.
Pare c-o să plouă.
Zeus brăzdează cerul cu fulgere.
Și sfarmă navele persane cu vânt de stihie.
Ce glorios.
Numai unul dintre noi își păstrează reticența spartană.
Numai el.
Numai regele nostru.
Regina mea.
Regina mea, curtea nu e un loc potrivit pentru o femeie căsătorită.
Mă tem că bârfa și protocolul sunt ultima mea grijă, consiliere.
De ce e nevoie de atâta discreție ?
În cine să am încredere dincolo de zidurile casei mele ?
Chiar și aici, Theron are ochi și urechi care umplu Sparta cu teamă și îndoială.
Vorbești de parcă toată Sparta conspiră împotriva ta.
Mi-aș dori să fie numai împotriva mea.
Mulți din consiliul nostru ar vota să dăm tot ce avem
și să-l urmăm pe Leonidas.
Dar trebuie să li te arăți favorabilă.
Poți să aranjezi să vorbesc în fața consiliului ?
Dacă vor discurs rațional, o să-i anunț.
Ce să-i anunți, regina mea ?
Că libertatea nu e nicidecum liberă.
Că ea se obține cu prețul suprem.
Cu prețul sângelui.
Voi face tot posibilul ca să întrunesc consiliul
și camera lui va răsuna de glasul tău.
- Îți rămân datoare. - Nu.
Leonidas e și regele meu precum e al tău.
Am văzut navele zdrobindu-se de stânci.
Cum e posibil ?
Am văzut doar o parte din monstruoasa armată a lui Xerxes.
N-avem cum să biruim aici.
De ce zâmbești ?
Arcadiene, am luptat de nenumărate ori
dar n-am întâlnit încă dușman care să-mi ofere
ceea ce noi, spartanii, numim o moarte frumoasă.
Eu doar sper că,
cum toți războinicii lumii s-au strâns împotriva noastră.
va fi cineva acolo jos potrivit pentru această sarcină.
Mergeți !
Continuați, câinilor.
Mergeți !
Înainte am spus.
Opriți aici !
Cine comandă aici ?
Eu sunt emisarul stăpânitorului întregii lumi.
Zeul zeilor.
Regele regilor.
Și cu această autoritate, vă cer să mă conduceți la comandantul vostru.
Ascultați. Credeți că pâlcul mărunt pe care l-ați nimicit ne înspăimântă ?
Dealurile acestea mișună de iscoadele noastre.
Și credeți că zidul vostru amărât
va ajuta la ceva și că n-o să cadă
ca o grămadă de frunze uscate în fața...
Strămoșii noștri au construit zidul,
folosind pietre străvechi din însuși centrul Greciei.
Și cu puțin ajutor spartan.
iscoadele tale persane au constituit mortarul.
Veți plăti pentru barbaria asta !
Brațul meu !
Nu mai e al tău.
Du-te. Fugi de spune-i lui Xerxes că el înfruntă oameni liberi aici.
Nu sclavi. Hai mai repede.
Înainte să ne hotărâm să mai înălțăm puțin zidul.
Nu, nu sclavi.
Femeile voastre vor fi sclave.
Fii voștrii, fiicele voastre, bătrânii voștri
vor fi sclavi, dar voi nu. Nu.
La amiaza acestei zile, veți fi morți.
O mie de nații ale Imperiului Persan se revarsă asupra voastră !
Săgețile noastre vor acoperi soarele !
Atunci vom lupta la umbră.
Zidul e trainic.
Are să-i împingă pe persani spre Porțile de Foc.
Căpitane, oamenii tăi au găsit vreo cărare în dealuri spre spatele nostru ?
Nici una, domnule.
Dar există o astfel de cărare, mărite rege.
Chiar după culmea vestică.
E un vechi drum al păstorilor.
Persanii îl pot folosi ca să ne cadă-n spate.
Să nu te apropii mai mult.
Monstrule !
Rege înțelept, solicit cu umilință o audiență.
O să te hăcuiesc pe loc.
N-am dat asemenea ordin.
Iartă-l pe căpitan. E un soldat bun.
Dar îî cam lipsesc manierele.
Nu e nimic de iertat, rege viteaz.
Știu cum arăt.
Porți tunica roșie de spartan.
Eu sunt Efialtes, născut la Sparta.
Dragostea mamei mele i-a făcut pe părinții mei să fugă din Sparta
ca să nu fiu lepădat.
Dar scutul tău ?
Și armura ?
Sunt ale tatălui meu, domnule.
Te implor, rege curajos,
să-mi îngădui să reabilitez numele tatălui meu
slujindu-te pe tine în luptă.
Tatăl meu m-a antrenat să nu-mi fie teamă.
Să fac din lance și scut și sabie o parte din mine
asemeni inimii ce-mi bate.
Mă voi dovedi demn de armura tatălui meu, rege nobil,
slujindu-te pe tine în bătălie.
Frumoasă împunsătură.
Voi ucide mulți persani.
- Ridică-ți scutul. - Domnule ?
Ridică-ți scutul cât de sus poți.
Tatăl tău trebuia să-ți fi spus cum funcționează falanga noastră.
Noi luptăm ca o singură unitate impenetrabilă.
Aceasta e sursa puterii noastre.
Fiecare spartan își protejează omul din stânga sa,
de la coapsă la gât, cu scutul său.
Un singur punct slab și falanga se năruie.
De la coapsă la gât, Efialtes.
Îmi pare rău, prietene.
Dar nu toți am fost sortiți să fim soldați.
- Dar eu... - Dacă vrei să ajuți la victoria Spartei...
- Da. - Adună morții de pe câmpul de luptă.
Ai grijă de răniți, adu-le apă.
De ce ?
Dar cât privește lupta propriu-zisă, nu-mi ești de folos.
Mamă, tată, v-ați înșelat.
Te înșeli, Leonidas.
Te înșeli.
Trimite-i pe focieni pe cărarea păstorilor.
Să ne rugăm zeilor să nu spună nimeni perșilor de ea.
Cutremur.
Nu, căpitane.
Formații de luptă.
În acest loc o să-i oprim !
În acest loc o să luptăm !
În acest loc ei o să moară !
Onorați-vă scuturile, băieți !
Țineți minte această zi,
căci a voastră va rămâne pe vecie.
Spartani, depuneți-vă armele !
Persani !
Veniți de le luați !
Așteptați !
Nu le dați nimic !
Dar luați-le totul !
Fiți gata !
Doar atât puteți ?
Împingeți !
Acum !
Împingeți !
Fără prizonieri !
Fără milă !
Par cam însetați.
Atunci să le dăm ceva să bea.
Spre prăpastie !
Opriți-vă !
Strașnic început !
Acoperiți-vă.
Persani lași.
De ce naiba râzi ?
Trebuia să spui tu.
- Ce ? - Luptăm la umbră.
Reveniți.
Astăzi, nu mai moare nici un spartan.
Ușurel, fiule.
Facem ce am fost antrenați să facem,
ce-am fost crescuți să facem, ce-am fost născuți să facem.
Fără prizonieri, fără milă.
Un bun început.
Mi-era teamă că n-ai să vii.
- Îmi cer scuze, fiul meu... - Face ceea ce fac toți copiii.
Te rog, nu-ți cere scuze.
Fiul tău începe de anul viitor antrenamentul.
Este întotdeauna o perioadă dificilă pentru o femeie spartană.
Da, va fi greu dar necesar.
Ai să te adresezi consiliului peste două zile.
Soțul meu nu are două zile.
Consideră cele două zile un dar.
Nu e nici un secret.
Theron vrea ceea ce tu controlezi. Glasul lui trebuie să-l amuțești.
Fă din el un aliat și-ți vei dobândi victoria.
Mulțumesc.
Pe cât de bun, pe atât de înțelept ești.
Uite-o pe mama ta.
Ar trebui să-l supraveghezi mai bine dacă va ajunge rege într-o zi.
Ar fi păcat ca el să pățească ceva.
Sau frumoasa lui mamă.
Camarazii noștri greci ne imploră să-și ia porția lor de perși, domnule.
Bine. Am ceva pentru ei la care cred că se vor descurca.
Spune-i lui Daxos că vreau ca el
și 20 din cei mai buni ai săi, zeloși și treji,
să se pregătească pentru următoarea sarcină.
Rege Leonidas !
- Stelios, trage-ți răsuflarea, băiete. - Da, domnule.
Persanii se apropie.
Un detașament mic, prea mic pentru un atac.
Căpitane, te las la comandă.
- Dar, domnule... - Calmează-te, prietene.
Dacă mă asasinează, Sparta toată pornește la război.
Roagă-te să fie atât de proști.
Roagă-te... să avem norocul ăsta.
De altfel...
... n-avem de ce să nu fim politicoși.
Nu-i așa ?
Nicidecum, domnule.